Min historia får aldrig berättas.
Jag skriver den om och om igen, varhelst vi finner skydd.
Jag skriver om det jag inte kan säga.
Sanningen.
Jag skriver det jag vet. Sen sprider jag sidorna för vinden.
Kanske kan fåglarna läsa dem.
Är det här din? Jag hittar dem ofta här, de här pappersbitarna.
De måste komma från nåns fönster.
"Hon hade tänkt kväva barnet så snart det föddes."
"Men nånting fick henne att se på det."
"Hon hörde barnets bultande hjärta och luktade på dess blodiga huvud."
"Och kärleken förvirrade henne." Det är bara en pappersbit, som sagt.
Men det finns en historia där. Det känner man. Ska vi gå en bit?
Min historia börjar med Clara.
En dag avslutas den med henne.
Clara-full av hemligheter.
Min räddare, min börda.
Min musa.
Hör du!
Fan! Wendy!
Din...!
Din jävel!-Han angrep mig!
-Hon bet honom i näsan. -Han förtjänade det!
-Ernie, kör ut honom. -Min näsa!
Vill du ha lite te?
Varsågod och kom in.
Jag har jobbat två veckor. Hit med min lön!
Vilken lön?
Ursäkta mig. Har du sett henne?
Nej, tyvärr.
Nej.
-Vad gör du? -De är skyldiga mig pengar.
Hej, Clara.
-Hon tar fanimej priset. -Synd. Hon var sjukt sexig.
Clara!
Fan!
För all leda under denna jakt, för all min tid du har slösat!
Dina horerier skulle förråda nationer. Du vet vem jag söker.
Var är hon? Var?!
Jag var honom en gång i tiden.
Och gällande den där flickan... Kärleken förvirrade mig.
Jag har älskat henne hela mitt liv.
Er fru?
Hon var gift med min bror John.
Lyckligt gift.
Hon visste aldrig hur jag kände. Inte han heller.
Det kommer en tid då ens hemligheter bör avslöjas.
Du har hemligheter, inte sant?
När jag var liten berättades en historia-
-om neamh-mhairbh-de odöda.
Varken döda eller levande.
Vår präst brukade berätta den för att skrämma oss.
Jag heter Eleanor Webb.
Eleanor Webb...jag är redo.
Är du säker på det?
Jag har tillbringat tillräckligt med tid här. Tro mig.
Jag känner en stor frid.
Som om ordningen ska återställas.
Hon är en styggelse.
Jag vet inte vad det betyder.
-Vart ska du? -Jag tänkte rengöra ert sår.
Det ser misstänkt ut.
Du har inte lärt dig nånting på all denna tid.
Du är verkligen simpel.
Blunda.
-Clara? -Ut!
Hur kunde ta hit nån? Vi bor här!
Eleanor, vi måste ge oss av. Jag var tvungen!
En dag kommer du att förstå. Du har ingen aning om vad jag gör för dig!
-Gjorde du det där för mig? -Packa! Packa, sa jag!
-Vem var han? -Ingen.
En mamma badade sin bebis en kväll
Den yngsta av tio, mager men snäll
Mamman var fetlagd och barnet blott ben
Ett skelett klätt i hud, men hon skulle bli ren
Mamman tvålen från hyllan nu tog...
Tack!
-Vi har varit här förut. -Larva dig inte. Kom nu.
Minns du inte?
-Det här kommer att bli bra. -Det sa du om det förra stället med.
Den hålan? Den har jag redan glömt.
-Vad är det? -Du kan inte ignorera det förflutna.
Jag tänker på nuet, okej.
Dumsnut.
Gå och spela lite.
Jag ska tjäna lite pengar åt oss.
Stick.
Clara är aldrig ensam. Hon hittar pengar och sällskap varje dag.
Hon har lätt för det. Och för att ljuga.
Vem är det? Känner du henne? Har du sett henne här förut?
Men jag gillar att vara ensam.
Jag går, och det förflutna går med mig.
Det lever.
-Hej. -50 för en avsugning, 100 för allt.
Har de anställt dig?
Du spelar för pengar. Skicka runt en hatt, det gör mig inget.
Det var jättefint.
Kan du tala?
Jag har ingen hatt.
-Hur minns du alla noter? -Jag minns allt. Det är en börda.
Så...
Kan du nåt mer? Försök liva upp dem lite.
Det är rena bårhuset här inne.
Jag måste gå.
Jag slutar klockan tio!
Kom in.
50. Toppen.
Är du på semester?
Eller bor du här? Och ville ha lite sällskap?
Hon...
Vem då?
Mamma. Hon dog.
Jag är så ledsen.
Hennes begravning... Jag kunde inte.
Jag har inte varit ute sen dess.
Din sorg visar hur mycket du älskade henne.
Och kärlek är nåt väldigt bra.
Hon hade varit stolt över dig.
En sån fin son.
Nej, jag gjorde henne aldrig stolt. Jag...
Jag svarar inte ens i telefon.
Jag kan inte ens betala hennes skulder. Jag hittade 50 pund-
-och vad gör jag med dem?
Lite mänsklig kontakt.
-Är det okej? -Ja. Förlåt.
-Jag heter Camilla. -Noel.
Vad hade din mamma för företag?
Ett pensionat. Jag slog sönder det.
Är det stort?
Ja, rätt så stort.
Vill du fortfarande...? Ska vi gå hem till dig då?
-Eller? Det vore väl trevligt? -Ja, du kan komma hem till mig.
-Kul att du väntade på mig. -Det gjorde jag inte.
-Hur lärde du dig att spela så där? -Jag övade.
Hur länge då?
200 år.
Ja, det känns väl så?
Jag skickade runt en tekopp. Det blev lite pengar åt dig.
Det är inte så mycket.
Tack.
Pappersbiten där... Det är mitt telefonnummer.
Jag har ingen telefon.
Så... Trevligt att träffas.
Hej då.
Ella! Titta vad jag hittade!
Vi är unga damer i nöd.
Vet du vem Noel är? Vår stiliga riddare-
-som ska frälsa oss från ondo.
Det här är min lillasyster.
-Hejsan. -Hej.
Så där ja. Jag har letat överallt efter dig.
Jag hittar inte mina nycklar. Jag ska bara öppna.
Kom in.
Jag litar på dig, Camilla.
-Gör det inte. -Nej då.
Det är inte så städat.
Det var ett hotell förut. Och ett inackorderingsställe.
Mamma hade övervåningarna. Förut hade hon ett pensionat där-
-men sen fick hon mest socialfallen. Fast hon vägrade sälja.
Hon älskade utsikten.
Man ser piren härifrån.
Här har vi matsalen.
Ser man på. Riktigt trevligt.
-Jättefint. -Lite stökigt, som sagt.
Jag väntade inte besök.
Visa min syster hennes rum först.
Ella? Jag ska visa dig ditt rum.
Jag gick runt och...slog sönder saker.
Jag ville inte se min själv.
Camilla sa att ni också har förlorat er mamma.
Att hon har vårdnaden om dig.
Modigt av henne.
Jag förstår vad hon måste göra.
-Jaså? -Hon behöver ju pengar.
Jag menar bara att...
Jag bryr mig inte. Ni kan stanna här.
Tack.
Bara de som är villiga att dö finner evigt liv.
Se så, gå in nu.
-Det här är slutet. -På vad?
Tiden.
Hemskt fynd i utbränd lägenhet
-Vem var han? -Släpp det, Ella.
-Vem var han? -Ett monster. Jag borde få medalj.
-Drar vi vidare i dag? -Är du trött, min älskade?
Vi ska nog stanna här i några dagar.
Ja, vi kan ligga lågt. Vila lite, tjäna lite pengar.
-Jag kan starta en rörelse. -Nej.
Kom igen, det här stället är perfekt.
-Vi hittar ett annat sätt. -Ingen fara.
Jag håller dig utanför det hela.
Förlåt, raring.
Jag trodde att jag hade drömt dig, och att du skulle vara borta.
Varför skulle jag lämna dig? Du har allt jag behöver.
Eleanor Webb. Se på dig.
Vacker som en lilja.
Jag känner din mor.
Min mor är död.
Har de sagt det?
Du är uppvuxen på lögner.
Din mor... Hon stal nånting från mig.
Och nu ska jag stjäla från henne.
Det finns inget botemedel mot min sjukdom, och när jag är klar med dig-
-är du inte längre ett barn. Se på mig!
Ella?
Är du okej?
Camilla sa att du bodde på ett barnhem. Hon sa att...
...hemska saker hände dig där.
Men inget hemskt kommer att hända dig här.
Jag lovar. Okej?
Hon heter inte Camilla, och hon är inte min syster. Hon är...
-Jag heter Claire. -Hon heter Clara.
Jag föredrar Claire.
Claire.
Gör inte så. Om du berättar för honom så dödar jag honom.
-Vill du inte berätta för nån ibland? -Vi har regler. Följ dem!
Hur mycket tjänade din mamma på en vecka?
Runt 1 000 pund under högsäsong.
Det tjänar vi på en kväll. Du kan betala alla dina skulder, Noely.
Jag vill ju rädda dig från det livet.
Det behöver inte vara jag. Vi kan ta in några tjejer.
Det här är min mammas hus.
Han är så fin
som ett dyrt årgångsvin
Ack, hans blod är så rött
En gång i tiden fanns det ingenting här.
Inga hotell, ingen strandpromenad.
Bara en strand.
Stora krigsfartyg i viken.
Och barn som plockade hjärtmusslor.
Min mor var ett av dessa barn, barfota i sanden.
Hör du mig?
Min mor lever på människoblod. Det har hon gjort i 200 år.
Men en gång var hon en ung flicka, som du.
Hon har aldrig pratat om sin familj. Det är sånt hon tvingats glömma.
Hennes historia börjar med två officerare.
Är de söta? Får jag prova en?
En av dem var kadett Darvell.
Här. En pärla till en pärla.
Den andra, hans överordnade, var kapten Ruthven.
-Vill du rida med mig? -Hon är bara barnet, Ruthven.
Hon kan väl rida för det?
Följ inte med honom.
Pärlan håller sig vacker i evighet medan ostronet ruttnar kring den
Jag har en gåva åt dig.
Kapten Ruthven!
Jag hittade en skatt på stranden.
Välkommen, min kära. Du behöver inte vara rädd. Kom här.
Jag ska visa dig till kaptenens favoritrum. Här är du bland vänner.
Ni gav mig ingenting, sir. Ni tog bara.
Jag gav dig ditt yrke. Välkommen till vuxenlivet.
Hur många historier börjar inte så? Tusen och åter tusen.
Jag kommer tillbaka.
För att se vad du har lärt dig.
Varför gråter du? Jag har en herre här som nog får dig att le igen.
Inga barn här. Du kan reglerna.
En gång i tiden...föddes jag.
Dagen man föds är den dag man löper störst risk att bli mördad.
Fler människor dödas av sina mödrar än av främlingar.
Min mor försökte döda mig.
Men kärleken förvirrade henne.
Hon skrev: "Det här är min dotter, Eleanor Webb."
Jag vill att hon får ett bra liv. Jag betalar för hennes uppehälle i guld-
-som jag lämnar varje månad.
Jag vill bespara henne mitt eget liv, som var fördärvat från början.
Säg till henne att jag är död.
Så jag levde ett bra liv.
Jag sjöng de föräldralösas sång.
Jag lärde mig att dygd och anspråkslöshet var vägen till lycka.
Jag bodde på Northhavens privata barnhem.
Jag önskar att jag hade kunnat kalla det mitt hem.
Förlåt!
Vidrigt!
-Jag måste hem! -Låt mig skaffa hjälp.
Jag har din cykel.
-Du måste sys. -Har du skrivit in dig?
-Va? -Har du börjat på skolan?
-Jag vet inte. -Lämna cykeln där.
Jag hatar blod. Kan du ringa på?
Herregud! Vad har hänt? Mark!
Han blöder!
Jag har honom. Hämta nycklarna!
Är du hans flickvän? -Var är nycklarna?!
Har han berättat för dig?
Har du nycklarna?
Håll upp handen!
Kör!
Du förtjänar bättre.
-Vill du kyssa mig? -Varför det?
För att fira min syndfullhet.
Världen är vackrare utan dig.
Ingen fara, jag har dig. Ingen fara.
-Jag vill dö. -Nej då. Inte i dag.
Om du fortfarande vill dö i morgon så ordnar jag det.
Hallå? Hejsan!
Är det fortfarande besökstid?
Tack för att du tog hem honom.
Han har inte sagt nåt om dig. Typiskt pojkar.
-Har ni varit ihop länge? -Vi träffades just.
Det gläder mig. Vad heter du?
-Eleanor. -Gabi.
Han tar antikoagulerande medel. Det var därför han blödde så mycket.
Han har kämpat mot leukemi i åratal.
Det är bättre nu, så vi hoppas att det är över.
Så livfull.
Berätta inte att jag var här.
Ängel.
Frid vare med dig.
Må ljuset skina på dig.
Du kom för att hämta mig.
Förlåt mig för det jag måste göra.
Hejsan!
Talar du?
Talar du engelska? Kör du skolflickegrejen?
Det är bäst att hon betalar lika bra som hon tiger.
Vi kanske kör lite lesbiskt.
Det är min lillasyster. Hon dricker inte, och henne lämnar ni ifred.
Era kunder väntar. Var professionella nu-
-annars åker ni ut på gatan igen. Ut!
Jag ska försöka hålla dig utanför det här. Vi behöver pengarna!
-Se inte så pryd ut. -Jag har sett det tusentals gånger!
Vad ska vi annars göra? Av dig får man varken tacksamhet eller respekt.
-En mors jobb är att skaffa pengar! -Hon ska ge sitt barn ett bra liv!
Vad är det här för liv?
Människor måste berätta historier. Det är nåt som enar oss alla.
Genom dessa historier förstår vi oss själva-
-och vi förstår världen genom dem.
Så slut ögonen.
Det är våra egna upplevelser som är utgångspunkten för vår kreativitet.
Tänk på er tidiga barndom.
När jag säger ert namn...
...ger ni mig ett minne. En detalj, en förnimmelse, en känsla.
Det första ni tänker på.
Ella...
-Eleanor. -Mamma.
Vad är det med henne?
Hon kom till fönstret på kvällen. Jag var rädd.
Varför det?
De hade sagt att hon var död.
Och sen?
Ansiktet i fönstret var för verkligt för att vara ett spöke.
Men det kunde inte vara verkligt.
Ja... Min vän, David Atkinson...
Jag var den enda som kunde se honom.
Jag var nog ensam för mycket, och David Atkinson-
-brukade dyka upp på mitt rum.
Och så lekte vi.
Jag växte väl ifrån det.
Han kom tills jag var sju eller åtta år gammal.
Tack. -Det lustiga var att...
...jag senare fick jag veta den förra familjen i huset hette Atkinson.
De förlorade ett barn. Plötslig spädbarnsdöd.
Och barnets namn var David.
Jaha. Bra historia.
Alla upp. Jag vill att ni tänker på-
-vilka ni är, och nästa gång-
-vill jag ha en uppsats med titeln...
..."Jag är".
Det finns bara en regel. Det måste vara sant.
Du hör inte hemma här.
Det här är min mammas hemstad.
Vi flyttade hit när jag blev sjuk.
Sjukvården här är gratis-
-och jag var något av en...
...belastning på våra begränsade resurser.
Min pappa pendlar. Jag tror inte att han gillar det, men...
Vad gör man?
Min mamma sa att du besökte mig på sjukhuset.
Hon tror...
...att du är min tjej.
-Vore det så hemskt? -Det vore dödligt.
Hör du... Jag vet att jag är sjuk och så, men...
Nej. För mig, menar jag.
Om du levde med en hemlighet-
-som innebar att du var tvungen att ständigt ljuga eller vara ensam-
-och det alltid varit så, men du längtade efter en förändring...
Vad hade du gjort?
Jag hade berättat hemligheten.
Berätta.
Min mamma gjorde tre saker för mig.
Ett: Hon skonade mitt liv dagen jag föddes.
Två: Hon betalade för mitt uppehälle på sina knän och på sin rygg.
Och tre: Hon gav mig en historia jag aldrig får berätta.
När jag var sex år gammal var hon döende.
Flickor som Clara levde inte länge. Hennes lungor ruttnade sönder.
Men hon klamrade sig fast vid sitt brutala liv.
Var har du varit? Kaptenen har väntat på dig.
Kapten Ruthven var tillbaka. -Straffa henne, sir.
Av alla skökor han hade skapat var Clara hans favorit.
Henne kommer ni att gilla. Lite klös.
Men så en vintermorgon...anlände en främling.
Är du sjuk?
Nej, sir.
Jag minns dig.
Jag har förändrats, sir.
Och jag? Har jag förändrats?
Det har jag. Mer än du kan föreställa dig.
Dra bort gardinerna.
Förbannade hora, ge mig mörker!
Stör ljuset dig?
Darvell. -Min vän.
Men jag var ju där. Du var död.
Jag tackar dig för din hjälp.
Vad vill du?
Jag har inte kommit för att ta, utan för att ge.
Jag återvänder i kväll. Precis som du föredrar jag mörkret.
-Nej! -Han svarade med knytnävarna.
Som vanligt tog hon bara emot...
...och väntade på att stormen skulle bedarra.
-Är det inte tidigt? -Bättre än för sent.
Under dagen som gick-
-berättade kaptenen om händelser som han inte kunde förstå.
Vi skulle krossa ett uppror på Irland.
Vi sårades båda två av de där lumpna tiggarna.
Mina sår var ytliga, men Darvell drabbades av feber.
Den tärde på honom.
Jag försökte få hem honom.
-Det var snällt av er. -Resan skulle påskynda förloppet.
Darvell var rik och naiv.
Han hade ingen arvinge. Jag hade börjat önska att han var död.
Men innan han hann dö anlände två män.
Akademiker som forskade i gamla språk och uråldriga manuskript.
Som om den kunskapen skulle kunna hålla döden borta.
Du har letat på fel ställe, min son.
Här är den.
Tack.-Tack.
Han sa att vi måste hitta ett helgon- altare som hade helande krafter.
Det låg på en öde ö utanför en karg kust.
Jag såg det som en döende mans desperation.
Det var som en svart tumnagel mitt ute i havet.
En klippa, snarare än en ö.
Roddarna vägrade kliva i land. De sa att platsen var förbannad.
Det var brant, men Darvell klättrade på.
Jag tänkte-eller hoppades- att hans hjärta skulle ge upp.
Var det här ditt mål? En eremithydda?
Jag hatade platsen.
Alla fåglar skymde nästan solen.
De tycktes veta nåt vi inte visste.
Han skickade iväg mig för att hämta vatten. En skenmanöver.
Jag hittade ett lik.
Han hade slutat andas. Hans själ hade flytt honom.
Jag sprang därifrån, och jag har aldrig pratat om det sen dess.
Jag tog hans ringar, och när jag återvände hem-
-tog jag hans egendom.
Allt jag äger är hans.
Vad kommer han att göra?
Er svägerska är död.
Det här är blott ett skal, fyllt av ondska.
När vi förstör det förstör vi bara ondskan.
-Jag öppnar. -Nej, jag tar det.
-Är du inte lite ung? -Är Eleanor inne?
Hur så?
Såg åt henne att jag läste hennes berättelse.
Hon är inte inne. Se så. Iväg med dig.
Ella...
Jag förstår att vi kan tjäna pengar...
Om du inte gillar det Clara gör, säg det till henne.
Du gillar det väl inte heller?
Varför är hon sån? Varför är hon så...?
Vad hände med henne, Ella?
-Hon blev biten av en vampyr. -Jaså?
En pojke sökte dig. Jag skickade iväg honom.
Han hade läst din berättelse.
-Vilken berättelse, Ella? -Den om barnhemmet och min syster.
Det är ett skolarbete.
Du skrämmer mig ibland.
-Gör det inte. -Nej då.
-Fantastisk berättelse. -Tack.
Men vi skulle ju skriva nåt som var sant.
Jag skrev det inte som ett skolarbete. Jag skrev det för dig.
Jag vill inte ljuga mer. Nåt måste förändras.
Men det här? Det är rena galenskaperna.
Jag trodde att...om jag berättade...
...så skulle allt rasa samman.
Ja...
Jag förstår att du försöker säga att du har råkat ut för hemska saker.
Men...varför säger du inte bara sanningen?
Jag är Eleanor Webb.
Jag har gett dig min hemlighet. Jag har berättat hur jag lever.
Hej.
Kan du sätta på skivan?
Den heter "Nacht und Träume".
Frid vare med dig.
Må ljuset skina på dig.
Du borde läsa det här.
Jag gör det här varje år, och så får jag nåt sånt här fantastiskt.
Det är som om Edgar Allan Poe och Mary Shelley hade fått ett barn.
"Den sanna berättelsen om mitt liv och min död"-
-"med början under mitt födelseår, 1804."
Som skönlitteratur betraktat är det mörkt, passionerat, våldsamt-
-sjukt och alldeles lysande.
-Men hon påstår att det är sant? -Jag tror att hon har problem.
-Hon är väldigt inåtvänd. -Men hon vill tydligen kommunicera.
Vilken handstil. Och hennes språk- vem skriver så här nu för tiden?
"När mörkret föll återvände blodsugaren..."
"...och kapten Ruthven förberedde sig."
Jag har förvarat dem åt dig.
-Förlåt mig, min vän. -Förlåtelse är en kristen dygd.
Mina gudar är äldre. Mer hänsynslösa.
-Du dog. -Hur får man annars evigt liv?
Jag skickade dig att hämta vatten.
Sen träffade jag det namnlösa helgonet.
Det är det här som händer. När man ber om det.
Jag steg upp och såg världen med nya ögon.
Allt jag såg förundrade mig.
Men det hade sitt pris.
Min själ var förlorad.
Det var priset jag fick betala. Ett offer som...
...kräver blod.
Han blod är ditt. Drick, min son.
Det är en grym tillvaro, men du har de egenskaper som krävs.
Du är en överlevare.
Jag skulle ge min själ för att bli som du.
Må det så vara.
Evigt liv ges bara till dem som är villiga att dö.
-Hej. -Ska du upp?
Ha så kul.
Hallå?
Mr Minton? Har jag fått kvarsittning?
Nej då. Jag söker information om en av mina nuvarande elever.
Eleanor Webb. Hon bor tydligen här.
Eleanor? Är allt som det ska?
Vi ska anordna ett möte för alla som bryr sig om henne.
Är hennes föräldrar här?
Du får prata med Claire, Eleanors storasyster. Hon har vårdnaden.
-Är hon här? -Nej, hon är upptagen.
Det är inte som du tror. Claire räddar flickor från gatan.
Eleanor har skrivit en historia där hon säger att hon lever med vampyrer.
Kan du ge Claire det här brevet? Om jag inte hör av henne i dag-
-så kontaktar jag socialtjänsten.
Och polisen.
Darvell gav alltså kartan till din mor?
Nej, till kapten Ruthven.
Min mor såg chansen, och tog den.
Din subba! Subba!
Hon stal kartan och red in i natten-
-mot en okänd framtid.
Begav hon sig till den där ruinen?
Där nåt slags blodsugare tog henne?
Jag gav dig inte min berättelse. Jag blev förrådd.
Du kan gå härifrån när du vill.
När kom Clara och hämtade dig?
-När jag var sexton. -Vad gjorde hon före dess?
-Hon har aldrig pratat om det. -Inte?
Hon säger att hon inte minns, men jag tror att hon ljuger.
Hon ljuger hela tiden-
-men jag uppfostrades att berätta sanningen.
Finns det fler som ni?
Jag har aldrig träffat nån, och Clara har aldrig sagt nåt om det.
Vi är nog de enda som är kvar.
-Hur ofta äter ni? -Jag vill inte prata om det.
Det är väl den osmakliga delen av att vara odödlig?
Vad gör jag här, om du ändå inte tror mig?
Eleanor, hur kan du vara 200 år gammal?
Genom vilket vetenskapligt mirakel?
Du förstår, det är det som är det svåra.
Det är bara med tiden som jag kan bevisa det.
Om 30 eller 40 år-
-när du beskär rosor från din rullstol-
-går jag förbi din trädgårdsgrind och säger: "Hej, Morag."
Och inget kommer att ha förändrats.
Jag är sexton för alltid.
Du kommer att inse det då, och det kommer att göra dig ont.
Och jag säger: "Frid vare med dig."
Och sen hjälper jag dig med smärtan.
Varför gör du det inte nu? Du skulle kunna övermanna mig.
Du är inte redo.
Hur gör du?
Var är dina huggtänder? Varför dör du inte av solljus?
Hur kunde du ge dem min berättelse?
-Jag skrev den till dig. -Hur dödar du?
Jag har aldrig... Folk måste gå med på det.
-De måste vilja det. -Dö? Vem fan vill dö?
-Ibland är döden en befriare. -Du är alltså moralisk?
-Jag är hänsynslös. -Skitsnack.
"Jag är 206 år gammal. Jag minns allt, och det är en börda."
Patetiskt.
Min mamma ordnar en födelsedagsfest.
Det är inte direkt en fest, för jag bjuder bara dig.
-Kommer du? -Ja.
Bra.
-Hej. -Grattis på födelsedagen.
Till dig.
Måste jag bjuda in dig?
Kom in då.
-Hej igen, Ella! -Hej.
Du får om du vill.
Jag tänkte mig ett mer officiellt möte med kuratorn och Ellen.
Vad är problemet? Hon brukar vara så duktig i skolan.
Eleanor skrev om sitt liv, och hon hävdar bestämt att det är sant.
Hon beskriver dig som en blodsugare-
-eller snarare som nån form av vampyr.
Hon har verkligen en livlig fantasi.
Hon får väl högsta betyg? Vem har läst det?
-Du har väl ensam vårdnad om henne? -Troligen hennes pojkvän.
-Ett stort ansvar för nån så ung. -Det går så bra så.
Så jag skjuter Ruthven och snor kartan. Vad händer sen?
-Det står det inget om. -Jag berättade det inte för henne.
-Ett mer formellt möte kanske... -Jag borde ha dödat Ruthven, men...
Jag skonade den fittan. Låt mig berätta vad han gjorde.
Men först kanske jag ska berätta hur det var för mig.
Det var underbart.
Ögon som såg genom alla lögner och lungor som andades evigheten.
Det var som om hela mitt var ägnat åt att förbereda mig inför det här.
Det var lätt.
-Var är Ruthven? -Han var inte värdig er gåva.
-Stal du den? -Är vi tjuvar? Stjäl vi tiden?
Vi köper den. Med blod.
Vi är ett brödraskap. Det finns inga kvinnor bland oss.
Vad är hennes börd? Och hennes tidigare liv?
Jag var en sköka.
-Det ligger i det förflutna. -En del saker varar för evigt.
Du skulle hitta en man som uppskattar vårt arbete.
Vad gör ni egentligen?
Vi är rättvisans vässade naglar.
-Hur tänker du använda din gåva? -För att bestraffa översittare.
Och för att kuva männens makt.
Hon borde inte få leva.
Vi har inget val. Såvida hon inte bryter mot våra regler.
-Du är inte med i brödraskapet. -Så simpel.
Försvarar du mig inte?
De bannlyste mig. Odödligheten gick inte att uthärda ensam-
-så jag återvände. Jag såg min dotter växa upp.
Hon var min enda länk till allt levande.
Sov nu! Sov!
Du där!
Kom igen!
Eleanor fick mig att bryta mot deras regler.
-Hur då? -Kvinnor tilläts inte skapa.
Jag tog henne till ön och lät den där saken rädda henne.
Och därför vill de nu utplåna oss.
Jag hade begått ett ödesdigert misstag.
Jag hade visat nåd. Jag hade låtit Ruthven leva.
Eleanor!
Hälsa din mor. Välkommen till en långsam död.
Välkommen, hora!
Dö!
Nu vet du allt. Jag visar ingen nåd.
Och kunskap är dödligt.
När jag föddes fanns det bara sju planeter.
Neptunus hade inte upptäckts ännu.
Mycket mellan himmel och jord förstår vi inte ännu.
Jag fick cellgiftsbehandling i ett år.
För mycket tid ensam i sängen, så...
...jag gjorde den här.
Det där är du.
Nära solen. Där det är varmt och ljust.
Och det där är jag.
Mitt ljus når knappt fram.
Och det är kallt.
Tiden går så långsamt.
Du är inte kall.
Allt bortom tiden är kallt.
Om du kysser mig nu, kommer jag att få evigt liv då?
-Förlåt! -Vänta!
Stanna! Varför springer du alltid ifrån mig?
-Om du stannar hos mig dör du. -Jag dör ändå.
Det är inte liv jag erbjuder dig. Förstår du? Du kommer att ta liv.
-Med samtycke, som du. -Det är ändå avskyvärt.
Du får lämna allt bakom dig.
Utom dig.
Öppna din present och vänta tills jag knackar på.
Kevin? Vill du...?
Där är du ju. Claire är inte glad.
Jag skickade iväg flickorna och betalade deras tågbiljetter.
-Det blir ordning och reda här. -Jag ger mig av.
Hur kunde du berätta för skolan?
-Jag hatar sättet du pratar på. -Du berättade för den där läraren!
Han berättade om dina fantasier och antydde att jag försummade dig.
Försummade dig! Vi har en helig regel, och du bröt mot den.
-Jag kanske vill slå mig fri? -Nej! De som vet måste dö.
-Det har du hittat på. -Jag skyddar dig!
Din dumma jävla fitta! Jag hatar dig!
-Nej, låt henne vara! -Kom tillbaka, Ella!
Lämna henne ifred!
-Eleanor! Du får inte lämna mig! -Du gör det bara värre!
-Du får inte lämna mig! -Låt henne vara!
-Mamma? -Det är inte säkert!
Hon får gå om hon vill!
-Vet du var hon bor? -På ett hotell vid havet.
-Litar hon på dig? -Kanske. Jag ljög inte för henne.
-Vad kommer att hända med henne? -Vi för henne i säkerhet.
Vi vill bara prata med henne.
Du berättade väl för din pojkvän? Vet du vad som händer med dem som vet?
Det är som ett dödligt virus. Det måste utrotas. Jag vet var han bor!
Gör det inte! Clara, gå inte!
Clara!
Hejsan, Frank.
-Var är Eleanor? -Får jag komma in?
Då får du väl komma ut.
Du är helt klart Ellas typ.
Uppriktig, aningslös och sexig som par skor.
Jag visste att du skulle slåss för henne.
Föreslår du att vi slåss, Frank?
Gör det. Döda mig.
Jag har ändå fördelen. Hon kommer ändå att lämna dig.
Frank, Clara kommer. Släpp inte in henne.
-Jag är fast. Låt henne inte ta dig. -Det är för sent, älskade.
Jag kommer aldrig att förlåta dig!
-Eleanor, vad är det som händer? -Ni måste stoppa Clara.
-Jag har henne på telefon. -Ella, berätta sanningen för oss.
Clara Webb. Du vet vilka vi är, hormamma.
-Jag tar hand om Eleanor nu. -Ella!
De kommer från polisen. De ska hjälpa oss.
-Vi måste åka till Frank. -Du måste till sjukhuset först.
-Vad gör ni? -Ni behöver inte använda handfängsel.
Eleanor, jag följer med.
-Du behöver inte vara rädd. -Självklart inte.
Det är en ära att få träffa dig, Eleanor.
Jag trodde att vi var ensamma.
-Hon berättade väl om brödraskapet? -Vad pratar du om?
Darvell, du är precis som jag har föreställt mig. Hjälp mig.
Vart för ni oss? Vi åkte förbi polisstationen och sjukhuset.
-Vart ska vi? -Eleanor!
Ella! De kommer att förinta dig!
Darvell, släpp henne!
Nu ska jag visa dig, din hora!
-Ja! -Du dödade henne.
Så enkelt är det inte.
-Mamma! -Härmed renar jag jorden!
-Lugna ned dig. -Vilka är ni?
Lugna ned dig, sa jag!
Jag hatar lipande fruntimmer.
Fan ta dig.
Jag har följt dig i många år.
Du tar bara de som är redo, och det har en viss elegans.
Du var dömd från stunden Clara skapade dig.
Kvinnor tillåts inte skapa.
I hennes berättelser var du underbar.
Du hade medlidande och respekt.
-Du skänkte henne liv! -Hon stal sitt liv.
-Snälla, stoppa honom! -Hon dödade en ur brödraskapet.
Det är oförlåtligt.
Det är otroligt hur två flickor utan pengar har lyckats undgå er så länge!
-Håll fast henne! -Ella!
Nej!
Ella!-Sluta!
Hämta det. Nu!
-Ella! -Det här är din sista kväll, häxa.
Det här svärdet kommer från Bysans- en souvenir från korstågen.
-Må det skicka dig till evigheten. -Vi träffades på en sån här strand.
Jag red iväg med Ruthven.
Men det var du som var pärlan.
Ser du hon använder sina konster in i det sista?
Äran är din.
-Gör vad ni vill, men släpp henne! -Håll henne stilla.
-Stilla, sa jag! -Hon kommer att dö ändå!
Eleanor, min älskade!
Du är sannerligen ett under.
Jag har följt er i åratal. Outtröttligt.
För om jag inte hade hittat er hade de dödat er.
-Vad kommer de att göra? -Brödraskapet är starkt. Evigt.
-De kommer efter oss. -Med rättvisans vässade naglar.
Följer han med oss?
Du kommer inte med oss.
Va?
Jag släpper dig fri.
Du kan ju inte leva med din mamma hela ditt liv.
Se så.
Kom här!
Iväg med dig.
Blicka framåt, inte bakåt.
Alltid.
Du jagar de mäktiga och skyddar de svaga.
-Så vill jag också leva. -Lev som du vill. Jag bryr mig inte.
Vad skulle du helst av allt vilja ha?
-Din förlåtelse. -I sinom tid, kanske.
Ditt sällskap, då? Tid har vi.
-Jag är rädd. -Var inte det.
Jag är Eleanor Webb.
Jag sprider min historia för vinden. Jag ska aldrig berätta den igen.
En ny historia börjar.
Översättning: Mattias R. Andersson www.broadcasttext.com